היי פייב (להקה)
ערך מחפש מקורות | |
היי פייב (באנגלית: hfive) הייתה להקת בנים ישראלית שפעלה בשנים 1996–2000. הלהקה נוהלה על- ידי טבת סרטים והפקות וחברת התקליטים הד ארצי, בדומה ללהקות רבות אחרות מסוגה. הלהקה מנתה חמישה זמרים: אמיר פיי גוטמן, אייל שחר, מייקל הרפז, עידן יסקין ואייל דסאו, וזכתה לפרסום ולהערצה רבה בקרב בני הנוער באותן השנים.
![]() | |
היי פייב עם איגי וקסמן בהופעה בבריכת הסולטן, מאי 1998 | |
מוקד פעילות | תל אביב-יפו, ישראל |
---|---|
תקופת הפעילות | 1996–2000 (כ־4 שנים) |
סוגה | פופ, דאנס, אלקטרוני |
חברת תקליטים | הד ארצי |
חברים | |
אמיר פיי גוטמן אייל שחר מייקל הרפז עידן יסקין אייל דסאו |
היסטוריה
עריכהבשנת 1996 ערכו יעל לוי וחיים שמש, אנשי המחלקה הישראלית ב"הד ארצי" מבחני במה לצעירים, בשיתוף עם יענקל’ה נעמן ודורון ("קופי") עציוני מ"טבת הפקות" ואנשי מקצוע נוספים מ"הד ארצי". מבין כמה מאות מתמודדים נבחרו חמישה: אמיר פיי גוטמן, אייל שחר, מייקל הרפז, עידן יסקין ואייל דסאו.
בשנת 1997, לאחר שנת אימונים אינטנסיבית שכללה עבודה על שירה עם מורה לפיתוח קול, אימונים בחדר כושר ולימוד ריקוד מהיסוד בסטודיו של סיגי ניסן, בעזרת המורות לילך פרידמן ואושי כהן, הודיעה "הד ארצי" על השקת הלהקה. בדומה ללהקות בנים לועזיות, גם במותג הישראלי הפכו את חברי הלהקה למובילי אופנה (מעצבי בגדים ייחודיים, סטיילינג מלוטש). בסיוע מסע יחסי ציבור משומן שכלל ראיון ב"מעריב לנוער" והופעות בתוכניות הבידור של דן שילון ודודו טופז, הפך האלבום הראשון של הלהקה שיצא באותה השנה ושנקרא "היי פייב", להצלחה מסחרית. באלבום זה נכללו הלהיטים "אני", "יום מעונן", "אין לנו מה להפסיד", "אפשר אהבה" וגם קאבר לשירו של ברי סחרוף "לחץ". מספר חודשים לאחר צאתו, קיבל האלבום מעמד של אלבום זהב, לאחר מכירת 20,000 עותקים. בספטמבר באותה השנה הוציאו חברי הלהקה מיני-אלבום בשם "זמן מסיבה", וגם השתתפו בפסטיגל וזכו במקום הראשון עם השיר "עולם אגדה".
ביוני 1998 יצא האלבום השני של הלהקה, "כולם רוקדים עכשיו", וזכה להצלחה מסחררת, אף יותר מקודמו. בין השירים הבולטים באלבום היו שיר הנושא, "ילדי התשעים", "מקדש האהבה" ו-"Give Me a High Five". בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. באותה שנה השתתפו בסרט "סופר בוי" והשתתפו בשנית בפסטיגל עם השיר "קטן זה הכי כיף בעולם" וזכו שוב במקום הראשון.
ב-15 בינואר 1999 הודיע מייקל הרפז כי הוא עוזב את הלהקה. מכירות הכרטיסים למופע הפרידה ממנו בסינרמה הרקיעו שחקים.
ארבעת חברי הלהקה הנותרים המשיכו בעבודה המשותפת והתקליט השלישי של הלהקה, "טייק 1", יצא ביולי 1999 (בשני חלקים - "טייק 1" ו-"טייק 2", בניסיון להתמודד עם זיופי התקליטורים). גם אלבום זה זכה להצלחה עצומה שליוותה את סיבוב ההופעות הקיצי של הלהקה, ולווה בקליפ מוערך ללהיט "עומד על צוק". באותה שנה חברי הלהקה השתתפו בפעם השלישית בפסטיגל וזכו במקום השני עם השיר "זה כבר כאן".
ב-14 בפברואר 2000 הודיעה הלהקה כי היא מתפרקת סופית, והוציאה את אלבום הפרידה שנקרא "האחרון", שהיה אלבום אוסף שכלל קרוב לארבעים להיטים וגרסאות כיסוי בביצוע הלהקה, ואת קלטת התעודה "היי פייב הרגעים הגדולים".
בין המוזיקאים שיצרו שירים ללהקה: שי להב, חמי רודנר, חנה גולדברג, עובד אפרת, ארקדי דוכין ואיגי וקסמן.
במהלך השנים שווקו מוצרים נלווים רבים ללהקה, בהם יומני בית ספר, קלסרים וחולצות.
ב-19 בפברואר 2013[1] נודע כי הלהקה תתאחד להקלטת שיר חדש שנקרא ״אחותי סיפרה״ (אשר לעג לעולם הזוהר המקומי), במסגרת פרויקט מוזיקלי של שי להב (מי שהיה המפיק המוזיקלי של הלהקה), אך השיר נגנז לבסוף ולא ראה אור מעולם באף מסגרת.
במרץ 2016 בגמר העונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", הופיעה הלהקה במופע איחוד עם השיר "כולם רוקדים עכשיו".[2]
בפברואר 2016 הודיעה הלהקה כי תתאחד להופעה חד פעמית באפריל,[3] אך בעקבות אשפוזו של חבר הלהקה אמיר פרישר גוטמן נדחה המופע ליוני,[4] ולבסוף במאי 2016 הודיעה הלהקה כי היא מבטלת את מופע האיחוד.[5]
ב-23 ביולי 2017 נפטר חבר הלהקה אמיר פרישר גוטמן.
דיסקוגרפיה
עריכהאלבומים
עריכהקישורים חיצוניים
עריכה- היי פייב, באתר MusicBrainz (באנגלית)
- היי פייב, באתר Discogs (באנגלית)
- היי פייב, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
- היי פייב (להקה), דף שער בספרייה הלאומית
הערות שוליים
עריכה- ^ שגיא בן נון, פרסום ראשון: היי פייב מתאחדים, באתר nrg, 19 בפברואר 2013
- ^ היי פייב בהופעת איחוד לכבוד הגמר, באתר mako, 3 במרץ 2016
- ^ דפנה ארד, "היי פייב" מתאחדת למופע אחד, באתר הארץ, 4 בפברואר 2016
- ^ "יש תאריך חדש למופע של היי פייב | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-01-17.
- ^ עמי פרידמן, בוטל מופע האיחוד של היי פייב, באתר ynet, 25 במאי 2016